Àsia és aquí
Un 3% dels barcelonins és asiàtic i el 33% de la inversió catalana acaba a la Xina
Des de fa més de 120 anys, un drac de ferro, enroscat en ple vol, vigila el riu de gent que deambula per la Rambla. A les nits, els il.lumina amb la llum del fanal que li penja de les urpes. I, als matins, guanya en popularitat els ventalls i els murals amb motius japonesos amb què comparteix la façana de la Casa Bruno Cuadros o dels paraigües, com se'l coneix. Al rovell de l'ou de Barcelona, la decoració de l'edifici no passa desapercebuda i capta l'atenció de moltes càmeres de fotos. Una cosa tan catalana també és orient. Una metàfora que s'estén al calidoscopi demogràfic de la ciutat. Àsia està present entre nosaltres.
A Barcelona hi ha empadronats 57.666 ciutadans de 26 nacionalitats asiàtiques, que corresponen al 3% de la població. La comunitat pakistanesa és la més nombrosa entre les que viuen a la ciutat, i superen la italiana i l'equatoriana. Segons els experts, formen part de la segona generació, un moment crucial en el procés d'integració.
"En els darrers 10 anys la població originària de l'Àsia Central s'ha quatriplicat"
"El 62% dels nous autònoms a Catalunya són xinesos"
Per què van venir? Els primers asiàtics van arribar tímidament a Barcelona gràcies a l'activitat portuària. Ben aviat, l'interès va ser mutu. Les elits catalanes del segle XIX, com la resta de les europees, miraven amb curiositat els costums i l'art d'un orient llunyà. L'atenció es va centrar primer al Japó, després a la Xina i més tard a l'Índia. La fascinació, plasmada en l'arquitectura i la decoració de l'època i amb una empremta de la qual encara avui dia es pot seguir el rastre, no va tardar en convertir-se també en interès comercial. La guia Orient BCN, editada pel Museu d'Història de Barcelona, recorda com l'Exposició Universal de Barcelona el 1888 no només va ser una gran vitrina que va permetre conèixer de primera mà les cultures dels països llunyans, sinó també una roda de negocis que va fructificar amb els incipients projectes comercials amb els ports del Pacífic.
D'aquesta manera, els primers assentaments van tenir un caràcter econòmic, especialment pel que fa als sindhis que van venir de l'Índia. Després, en el cas de les Filipines, hi va haver un gran vessant de servei domèstic associat a les xarxes socials del colonialisme i de criolls rics que venien a estudiar a l'antiga metròpoli, amb el corresponent seguici de cuidadors. Als anys 20 i 30, un grup important de xinesos va fer de la venda ambulant la seva font de subsistència. Però no és fins a la segona meitat del segle XX que els llaços entre Catalunya i Àsia s'estrenyen. L'explosió té lloc a l'inici del XXI.
"En els darrers 10 anys, la població originària de l'Àsia Central s'ha quatriplicat i la del sud-est s'ha duplicat", explica Bernat Masferrer, director de l'Observatori de l'Índia i Àsia Meridional de Casa Asia. A tall d'exemple, el 2002 hi havia 6.112 pakistanesos empadronats a la ciutat. Al gener d'enguany, la xifra s'eleva a 22.342.
"Per primera vegada, els nouvinguts del Pakistan superen en nombre els equatorians i els italians [la majoria d'aquests últims són argentins amb la doble nacionalitat]. Els asiàtics han sobreviscut millor a la crisi i són els únics que continuen creixent. Però més que efecte crida hi ha un efecte ancoratge", rebla Masferrer. De fet, els pakistanesos lideren la llista de les nacionalitats que més demanen la reagrupació familiar.
Usman Hamid va fer el tràmit fa un parell d'anys. "Estar aquí sol és molt dur", explica. Aquest pakistanès de 33 anys és l'amo d'una carnisseria al Paral·lel. Va arribar fa cinc anys, després que ho fessin els seus cosins, amb els diners que li van proporcionar uns familiars que vien al Regne Unit, a través d'una xarxa complexa i centenària de préstecs i filiacions on l'única penyora és l'honor. Tots vénen del districte de Gujrat, a la zona del Punjab, com la gran majoria de pakistanesos que viuen a Barcelona. Va treballar al sector de la construcció fins que va aconseguir obrir un negoci. Ara viu amb la seva dona i els dos fills que tenen, de 4 i 6 anys. "Viure aquí és diferent, però t'hi acostumes. No m'agrada la idea que tenen molts de nosaltres, perquè ni ens coneixen", explica. Hamid viu a prop del Fòrum i es desplaça cada dia fins on treballa. I ho fa en Bicing. "La meva família és allà, però aquí hi ha més clients", justifica.
Dins del grup dels asiàtics sembla que l'estructura bàsica de petits serveis per als seus coterranis, com són els locutoris o perruqueries, els va ajudar a suportar millor la crisi i a no renunciar a arrelar-se, com s'està notant amb els sud-americans, per exemple.
En el cas dels pakistanesos, Masferrer assegura que s'estan disgregant per la ciutat, tot i que el Raval continua sent el barri amb més concentració. També estan indagant en altres activitats. "Hi ha 500 taxistes pakistanesos amb llicència pròpia a Barcelona", apunta l'investigador.
L'aportació en termes econòmics dels immigrants que provenen d'Àsia és significativa. Gaëlle Patin Laloy, responsable del programa de comunitats asiàtiques de Casa Asia, destaca el cas de la comunitat xinesa, la quarta en el rànquing d'immigració a Barcelona (15.001 persones censades). "El 62% dels nous autònoms són xinesos", explica. Segons les xifres del Ministeri de Treball, és el col·lectiu estranger més important en aquesta mena d'afiliacions a Catalunya. "Més enllà del tòpic dels tres negocis (pelleteria, restauració i tèxtil) i els basars ara tenen més presència en el món mèdic i del dret, per exemple", apunta Patin.
Encara que soni a llegenda urbana, és cert que el 70% dels xinesos que viuen a Barcelona (i a l'Estat espanyol) vénen de la mateixa zona, la comarca de Qingtian, a la província de Zhejiang. De fet, Patin explica que molts dels nouvinguts tenen Fondo, a Santa Coloma de Gramenet, com a primera escala, i després es mouen cap a altres llocs. "Són solidaris els uns amb els altres, és un assumpte cultural i una exaltació de les relacions socials que anomenen Quanxi", explica. Així, la comunitat xinesa és la que presenta un nombre més alt de naixements.
Silenciosos, però no per això menys presents, són els vinguts de l'Índia, Filipines, Bangladesh, Japó i Nepal. En el primer grup, a més dels sindhis (la majoria propietaris de botigues de souvenirs) hi ha els sikhs, els més tradicionals i que es poden reconèixer perquè porten un turbant.
La històrica colònia filipina va ser durant molt de temps la que tenia més presència a Barcelona. Però des de l'any 2000 se'n va estabilitzar el nombre i ara n'hi ha 7.891 a la ciutat, segons el padró. Molts, tanmateix, tenen la nacionalitat espanyola. Tot i que inicialment era una comunitat bàsicament femenina, ara la relació és ?entre 100? de 45 homes per 54 dones.
La presència nipona (1.345) i coreana (436) és gairebé testimonial. Majoritàriament són executius d'empreses multinacionals. Segons les dades de l'Ajuntament, a Catalunya hi ha 99 empreses japoneses, que equivalen al 3% del total dels negocis estrangers. El grup amb immigracions considerable el completen els vinguts de Bangladesh i Nepal. Aquests dos col·lectius són força joves i poc estudiats. El 2002, només hi havia 26 nepalesos empadronats a Barcelona. La xifra es va elevar a 1.277 aquest any.
El mapa d'Àsia a Barcelona, però, està incomplet. No es té notícies de ciutadans de Bhutan o de les Maldives a la ciutat. Només hi ha registre d'un bhutanès el 2007 i el 2008. No hi ha maldivians a Barcelona des del 2007. Precisament aquest va ser l'únic moment en què el puzle es va completar, l'any en què el drac asiàtic va niar aquí del tot.
![Estudiants de l'escola Miguel Hernández, al barri de Fondo, a Santa Coloma de Gramenet.](https://imagenes.elpais.com/resizer/v2/3VDKZYLHHJVMB2N4X6NFQOFA7Q.jpg?auth=92325b8fa19109442cfc27096c1f96ed772e224b76d9211a940991173b7dd454&width=414)
El repte de la tercera generació
E l petit món de Miguel Hernández. És com es diu la colorida revista del col.legi del mateix nom, al barri de Fondo, a Santa Coloma de Gramenet. No és un tòpic buit: el 96% dels estudiants que va a l'escola és d'origen estranger, la majoria asiàtics. Per això no és d'estranyar que sigui la llar de l'escola xinesa de dissabte Xino Xano.
La iniciativa es fa en conjunt amb l'Associació Cultural Popular Xinesa. Allà uns 90 nens aprenen, de 10 a 4 de la tarda, classes de llengua i cultura xineses. A la tarda, fins a les 19 hores, li toca a la cultura catalana. "Per a nosaltres la diversitat és la normalitat, ens hem adaptat a la nova realitat. Alguns tenen dificultats, però tots tenen una gran il.lusió per aprendre", explica Celestina Valmorisco, directora del centre. "Fins i tot alguns alumnes d'origen sud-americà volen aprendre xinès", apunta la mestra.
Xino Xano no és un fenomen aïllat. La nova realitat demogràfica a Barcelona i Catalunya planteja nous reptes. Per a Bernat Masferrer, director de l'Observatori de l'Índia i Àsia Meridional de Casa Asia, la immigració "passa per una època de transició". Després del boom dels últims anys, els fluxos migratoris comencen a estabilitzar-se i les necessitats comencen a ser diferents.
Les primeres generacions d'immigrants asiàtics, segons Masferrer "marquen una diferència clara entre allò que és propi i el que és aliè" en termes de cultura. "No hi ha un gran xoc de valors, aquí no hi ha res que no hagin vist abans", assegura l'investigador. "En temes com la manera com crien els fills, per exemple, els pakistanesos són conservadors. No els porten a les guarderies o als CAP. Això és una dada que desmunta el mite que col·lapsen els serveis socials", rebla.
La llengua, una vegada més, s'erigeix com el factor transcendent en el tema de la integració. Els pakistanesos, indis i altres habitants de l'Àsia Meridional vénen de contextos políglotes, cosa que els facilita l'aprenentatge del català i castellà. Per això, també es mostren més oberts a aprendre totes dues llengües. En el cas dels immigrants xinesos el procés sol ser més complicat.
Les grans barreres en la integració, com el paper i els drets de la dona, per exemple, experimentaran grans canvis en les segones i terceres generacions. El temps ho dirà.
Tot un món de festes asiàtiques, a Barcelona
El Eid-ul-Fitr o final del Ramadà (30 d'agost). Els pakistanesos celebren la festa al poliesportiu del Raval. S'hi organitzen fins a 4 torns seguits d'oració des de primera hora del matí. A Badalona es resa a la plaça de Camarón de la Isla.
Torneig anual de kabaddi (té lloc un diumenge de finals de juliol, data encara per concretar). Aplega al voltant d'unes 5.000 persones. El torneig dura tot el dia i acaba amb la presentació d'un cantant o actor pakistanès.
Aniversari del Gurú Nanak (10 de novembre) En aquesta festa de la comunitat sikhs recorda el primer gurú del sigisme. El diumenge posterior hi haurà una gran processó pels carrers adjacents a la gurudwara del carrer Hospital, on les famílies celebraran diversos actes culturals.
Diwali (sol caure entre octubre i novembre). És el festival de les llums, la victòria del bé sobre el mal. L'adinerada minoria sindhi de l'Índia la celebra amb festes en hotels de cinc estrelles. Els nepalesos, que també la celebren, ho fan al Centre Cívic La Sedeta amb menjar i cançons, entre altres.
Vaisakhi o festival de la collita (14 d'abril). La comunitat sikh commemora l'aniversari de la instauració de la Khalsa o el naixement de la religió sikh com a tal. Se celebra a totes les gurudwaras sikhs de Barcelona i voltants. Dia de la Independència de les Filipines (12 de juny). En algun parc de la ciutat (l'any passat va ser al de l'Estació del Nord), s'ofereix una degustació de plats filipins i balls i danses tradicionals.
Aniversari de l'emperador xinès (23 de desembre) La comunitat japonesa es reuneix per a la celebració de l'aniversari d'Akihito.
Any nou xinès (entre gener i febrer). La festa, a més de ser una de les més animades i colorides, és potser la més coneguda a la ciutat.
Tu suscripción se está usando en otro dispositivo
¿Quieres añadir otro usuario a tu suscripción?
Si continúas leyendo en este dispositivo, no se podrá leer en el otro.
FlechaTu suscripción se está usando en otro dispositivo y solo puedes acceder a EL PAÍS desde un dispositivo a la vez.
Si quieres compartir tu cuenta, cambia tu suscripción a la modalidad Premium, así podrás añadir otro usuario. Cada uno accederá con su propia cuenta de email, lo que os permitirá personalizar vuestra experiencia en EL PAÍS.
En el caso de no saber quién está usando tu cuenta, te recomendamos cambiar tu contraseña aquí.
Si decides continuar compartiendo tu cuenta, este mensaje se mostrará en tu dispositivo y en el de la otra persona que está usando tu cuenta de forma indefinida, afectando a tu experiencia de lectura. Puedes consultar aquí los términos y condiciones de la suscripción digital.