Vides per a infants
'Un conte propi' recull cinc biografies de dones que van lluitar per canviar la seva realitat i, de retruc, el món
En el paisatge literari per a infants, hi ha moviment continu. Hi succeeixen els fets habituals de cada temporada, però també de tant en tant fets estranys i curiosos. Com ara el del gènere de la biografia, que, aquests darrers dos anys, ha ocupat un lloc destacat entre el gros dels llibres editats. Però el més curiós és que, amb un alt ingredient de reivindicació pel seu migrat paper en la història, els darrers temps han aflorat les biografies de dones, que han esdevingut clau per oferir nous punts de vista i treure de l’oblit protagonistes i fets que ens havien estat arrabassats, alhora que ...
En el paisatge literari per a infants, hi ha moviment continu. Hi succeeixen els fets habituals de cada temporada, però també de tant en tant fets estranys i curiosos. Com ara el del gènere de la biografia, que, aquests darrers dos anys, ha ocupat un lloc destacat entre el gros dels llibres editats. Però el més curiós és que, amb un alt ingredient de reivindicació pel seu migrat paper en la història, els darrers temps han aflorat les biografies de dones, que han esdevingut clau per oferir nous punts de vista i treure de l’oblit protagonistes i fets que ens havien estat arrabassats, alhora que algun exemplar, fins i tot, ha encapçalat les llistes de vendes, com ara els dos volums de Contes de bona nit per a nenes rebels, de Francesca Cavallo i Elena Favilli (Estrella Polar). Aquests narren, com si d’un conte es tractés, i sense aprofundir gaire, un bon gruix de biografies, i han fet córrer altres editors a elaborar obres semblants.
Dins d’aquesta tendència s’emmarca Un conte propi: Històries per escoltar i llegir, heroïnes per descobrir, recull de cinc biografies de dones que van lluitar per canviar la seva realitat i, de retruc, el món: Harriet Tubman, que va perseverar per la llibertat dels esclaus a les plantacions de cotó americanes; Concepción Arenal, que va estudiar a la universitat disfressada d’home i va lluitar pels drets de les dones; la famosa bibliotecària de Bàssora... Les històries estan narrades a manera de conte, il·lustrades i ben documentades, tot focalitzant l’atenció en la lluita que les ha portat a ser reconegudes. Es poden narrar com a tals i es poden escoltar en un cedé que acompanya el llibre, on hi ha una narració oral molt acurada i una cançó per a cada conte. El llibre és fruit d’un projecte d’audiocontes ara realitat, elaborat per la cooperativa Pandora Mirabilia i la cantant Camila Monasterio. Paraula, imatge i veu apropen els personatges als primers lectors i donen volada a aquestes vides i a aquesta tendència estranya, però que cobreix sortosament un buit editorial.
Dins del gènere biogràfic s’emmarca també Frank: la increíble historia de una dictadura olvidada, de l’il·lustrador Ximo Abadía (Alacant, 1983). Aquest àlbum curiós i sorprenent s’allunya de qualsevol moda i aborda un tema que, en literatura per a infants, no s’havia tocat mai: la biografia de Francisco Franco, el dictador.
La biografia de Franco de Ximo Abadia és excepcional per la precisió d’imatges i paraules
La narració textual és críptica, essencial. La il·lustració és simbòlica i, tot emmarcant cada seqüència de text, afegeix molta informació i ofereix el contingut i la dimensió necessaris al relat. Es nota el domini de l’autor en el disseny gràfic, el còmic i la il·lustració de premsa. El llibre narra la trajectòria del personatge, des de les frustracions i dèries infantils fins a tot allò que va fer per imposar la seva opinió i eliminar el que anava en una direcció contrària, quan va ser adult. De fet, l’autor només ens desvela detalls concrets de la vida i la personalitat del personatge, però se’n serveix per reflexionar sobre el concepte de llibertat i de dictadura, de tolerància i repressió, que el fan idoni per llegir i reflexionar a qualsevol edat. Un llibre excepcional per la precisió i el poder de les imatges i també de les paraules. Una obra totalment necessària en un ventall editorial que, a vegades, sembla que ho cobreixi tot. Amb exemplars semblants, hom s’adona que sempre queda alguna cosa amagada en algun racó per explicar. Val la pena treure-li la pols i recordar-ho. Com diu la contracoberta: “A nosotros nos toca recordar el pasado, para mirar el futuro”.